Miers...
Tevi pārņem arvien lielāks miers.
Iztēlojies ekrānu.
Kinoekrānu, kas paveras tev priekšā.
Iztēlojies uz tā sev tīkamāko vietu.
Domā par elpošanu.
Ļauj ķermenim atslābt, izjust mieru.
Tā arī turpini.
Tikai ieelpo un izelpo...
Ieelpo un izelpo...
Nu jau tu esi tur.
Vēro sīkumus.
Krāsas...
Virsmas...
Gaismu...
Temperatūru. Izjūti temperatūru.
Lai skatienam pamazām atklājas rimtā aina.
Miera izjūta ir bezgalīga.
Nu gan gāž.
Vai kārtīgi aizveras?
Nomierinājies? - Pie šādas ainas grūti.
Pie kādas? - Redzu cauri taviem svārkiem.
Izvirtulis.
Es tev vairs nelasīšu.
Laiks braukt viņai pakaļ.
Tad jau celšos un vārīšu kafiju.
Vai vēlies paklausīties mūziku?
Kas nu tur uzlikts.
Atstāšu tevi divatā ar Vāgneru.
Uz redzi.
PROM JŪRĀ
Hulija, kāp mašīnā! Nosalsi!
Ir gan stūrgalve.
Tu esi Henē? Es esmu Marks. Sveika.
Kur tad Hulija?
Sagaidīšana galisiešu gaumē.
Kā nekā februāris.
Kā atlidoji? - Labi.
Beidzot tiekamies. - Brauksi manā mašīnā?
Mēs runājām, ka būsi viena.
Protams. Ak Marks? Viņš tikai pieraksta.
Viņam var uzticēties? - Jā.
Viņš strādā mūsu birojā.
Ceru, zini, cik nopietnu soli sper Ramons.
Jā, esam runājuši.
Šodien jūs, rīt prese, pēc tam televīzija.
Ramons baidās, ka visu pagriezīs šķērsām.
Teikšu vienu: darīšu visu, ko varēšu.
Es ceru.
Tas man nozīmē ko vairāk kā tikai darbu.
Tici man. Es Ramonu lieliski saprotu.
Mani sauc Hulija. - Tātad advokāte.
Manuela, Ramona brāļasieva.
Vai palīdzēt? - Nē, nē.
Viņi ir klāt.
Piedod, nevaru paspiest roku.
Kā nu nevari.
Tu esot uztraucies.
Tātad... es sāku ar brokastīm.
Cikos? - Pusdesmitos.
Nedomā, ka ceļos līdz ar gaismiņu.
Pēc tam mazliet paklausos radio.
Ko tev patīk klausīties?
Pa druskai no visa. Īpaši diskusijas.
Tev patīk diskusijas? - Jā.
Tās mani uzkurbulē.
Redzi? Pašam savs dators.
Pats izgudroji? - Jā, man patīk izgudrot.
Tēvs un brāļadēls uzmeistaroja.
Ko tu tik nopietna?
Ramon...
Kāpēc tu gribi mirt?
Es gribu mirt,
jo dzīve šādā stāvoklī
ir necienīga.
Jā, citi paralizētie var apvainoties,
ja saku: tāda dzīve ir necienīga.
Taču es nevienu netiesāju.
Kas gan es esmu,
lai tiesātu tos, kuri grib dzīvot?
Tāpēc netiesājiet ne mani,
ne tos, kas man palīdzētu nomirt.
Tavuprāt, kāds būs ar mieru palīdzēt?
Tas atkarīgs no tiem, kas pie teikšanas.
Vai viņi spēs pārvarēt bailes.
Lai gan kas tur sevišķs.
Ja jau nāve ir bijusi un būs.
Ja visiem reiz pienāk beigas.
Visiem.
Tā nav šķirama no mums.
Tad kāpēc viņi ceļ traci,
ja saku: gribu mirt?
It kā tas būtu kas lipīgs.
Ja mēs tiksim līdz tiesai,
tev jautās, kāpēc nemeklēji alternatīvu.
Kāpēc atsacījies no ratiņiem.
Pieņemot ratiņus,
es pieņemtu bijušās brīvības pabiras.
Padomā pati: tu sēdi tepat.
Divus metrus atstatu. Kas gan ir 2 metri?
Jebkuram cilvēkam - nieka attālums.
Toties man šie divi metri,
kas jāpārvar, lai tevi aizsniegtu
un tev pieskartos,
ir nepaveicams ceļš.
Netverama iedoma. Sapnis.
Tāpēc es gribu mirt.
Trīs stundas pagājušas.
Jāmaina poza. Vai pagaidīsiet lejā?
Viņš mums piezvanīja pirms gada.
Domāja, ka palīdzēsim viņam nomirt.
Tad nu es teicu, ka piedāvājam
psiholoģisku atbalstu, jurista palīdzību,
bet ciānkāliju mutē nebāžam.
Viņš pārskaitās. Nosauca mūs par blēžiem.
Es noliku klausuli.
Pēc dažām dienām piezvanīja jau mierīgāks.
Apbrīnojama nosvērtība. - Nav šaubījies?
Nekad. - Tas ir būtiski.
Cik ilgi tas velkas? - 26 gadus.
Pēc mātes nāves
rūpes par viņu uzņēmās svaine.
Kā nu ir? - Labi. Šo roku mazliet augstāk.
Nomainīšu stomas maisiņu. - Tagad ne.
Tas taču ātri. Lai viņi pagaida.
Viņa ir precējusies ar Ramona brāli Hosē.
Iztiku dod saimniecība un mazais dārziņš.
Ko viņi par to domā?
Katrs var domāt, kā tīk.
Taču, manuprāt, viņa lūgums nav pareizs.
Kāpēc?
Es viņam vēlu vislabāko, kā jau mēs visi.
Kālab viņš grib mirt?
Ko tādu iedomāties! Tas nav saprātīgi.
Es viņam nepalīdzēšu.
Un nevienam mājiniekam neļaušu to darīt.
Nevienam.
Te neatstāj. Nes uz savu istabu.
Tēvocis grib, lai tu pārbaudi aparātu.
Somu!
Kas noticis?
Rullītis par ciešu.
Kā gāja eksāmenā?
Kur tad jurists? - Juriste.
Izgāja laukā ar Henē un vectēvu.
Devās uz pludmali. - Tad jau neatradīs.
Ja vectēvs par pavadoni.
Kā tu runā par vectēvu?
Viņš galīgi neko nejēdz.
Viņš ir vecs. Nez ko gan tu gribi?
Mūždien visur bāžas.
Cauru dienu sēž mājās.
Kam viņš vajadzīgs?
Kas ir?
Kādu dienu,
varbūt pēc daudziem gadiem,
tu tik dziļi nožēlosi, ko nupat pateici,
ka gribēsi vai zemē ielīst.
Kāpēc? - Kādudien to sapratīsi.
Kādudien.
Jūra šeit ir viltīga.
Tiem, kuri uzdrīkstas te peldēt,
jābūt ļoti modriem.
Mans dēls nolēca šajā vietā.
Nezinu, ko viņš domāja. Nezinu.
Viņš lēca tieši tobrīd,
kad atkāpās ūdens.
Lauza sprandu pret jūras dibenu.
Tā ir milzīga nelaime.
Tikai tas, kurš to pieredzējis...
Kamēr vien Dievs gribēs,
viņam jāturpina dzīvot.
Jūs zināt, ka viņš negrib dzīvot.
Viņš nekad to nav teicis.
Nekad nav man to teicis.
Neko nav teicis.
Ja mēs vinnēsim derības ar nāvi,
ja mūs kaut reizi uzlūkos veiksme,
mēs nonāksim debesīs,
jo ellē esam dzīvojuši visu mūžu.
Ja jūs redzat šos kadrus,
iespējams, tas liecina,
ka tiesneši vai juristi,
politiķi vai citi lemttiesīgie
kaut ko ir sapratuši.
Garīgās sāpes viņi izprast nespēj,
tomēr varbūt saprot, ka tā nav dzīve.
Kāpēc tu tik bieži smaidi?
Ja cilvēks nevar aizbēgt
un ir pilnībā atkarīgs no citiem,
viņš iemācās
smieties caur asarām.
Vai šeit dzīvo Ramons Sampedro?
Jā. Ko jūs vēlaties?
Gadījās braukt garām, nolēmu apciemot.
Dzirdēju, daudzi viņu apraugot.
Tikai brītiņu.
Mani sauc Rosa. - Nāc tuvāk, tuvāk.
No kurienes tu esi? - No Boiro.
Braucu garām ar divriteni.
Ak dievs, es jūtos tik muļķīgi.
Kāpēc?
Nezinu, ko runāt. Es tevi nepazīstu.
Par to neraizējies.
Kā redzi, citu darbu man nav.
Apsēdies.
Kāpēc esi atnākusi?
Tu man sarežģī uzdevumu.
Ar ko tu nodarbojies?
Strādāju fabrikā.
Vēl piestrādāju radio par dīdžeju.
Tad jau būšu tevi dzirdējis.
Jā? Es jau esmu tikai amatiere.
Tev padodas ļoti labi.
''Labi'' pēdiņās, vai ne?
Ja uzņemu apgriezienus - nevar apturēt.
Man ir divi mazi bērni.
Un vīrs? - Nav.
Proti, ir. Taču mēs pašķīrāmies.
Tagad tu esi viena? - Man bija draugs.
Mana otrā bērna tēvs. Arī pašķīrāmies.
Nu esmu viena. Un man tīri labi patīk.
Apjautājos, lai zinātu, vai varu cerēt.
Kāpēc smejies?
Vai, piedod.
Tikai mieru, tas bija joks.
Kālab lai uzkrauju sev divus bērnus?
Pietiek ar brāļadēlu.
Es tevi redzēju TV.
Nu re? Jau esam tuvāk.
Kam? - Tava apciemojuma iemeslam.
Es dzirdēju, ko tu teici.
Ieskatījos acīs, tev ir skaistas acis.
Un nodomāju: tajās kūsā dzīvība.
Kā gan cilvēks ar tādām acīm grib mirt?
Nelaimes ir visiem. No tām nevar aizbēgt.
Es jau nebēgu. Gluži otrādi.
Jā gan, bēdz. Tālab arī nācu. - Kāpēc?
Lai modinātu tevī vēlmi dzīvot.
Lai pateiktu tev, ka dzīve...
Ko dzīve?
Ka dzīvot ir vērts.
Tiksim skaidrībā.
Vai tu nāci ciemos vai mani pārliecināt?
Es gribu būt tavs draugs, Ramon.
Ja tā, Rosa, tad cieni manas vēlmes.
Tik šaurprātīgi domāt? - Netiesā mani.
Netiesā, Rosa. Ne jau manā paša mājā.
Vai gribi, lai es tiesāju tevi? Gribi?
Runāsim par tava nāciena patieso iemeslu.
Tu acīmredzot esi vīlusies sieviete,
kas šorīt pamodās
ar cerību rast jēgu pati savai dzīvei.
Skrien tik prom. Tu jau to vari.
Paldies. Tātad tev lūguma nav?
Nē, mīļā. Esi arī turpmāk tikpat jautra.
Arlabvakaru.
Ir 20:45. Jūs klausāties ''Radio Boiro''.
Zvaniet un izsakiet lūgumus par mūziku.
Iekams turpinām -
nākamo dziesmu es gribētu veltīt
kādam, kas, iespējams, šobrīd mūs klausās.
Viņš bieži klausās radio.
Gribētos, lai arī viņš izteiktu lūgumu,
lai gan zinu, ka viņš to nedarīs,
jo mūsu iepriekšējā tikšanās neizdevās.
Ja tas ko līdz, es gribētu atvainoties.
Piedod, ka tevi tiesāju, Ramon.
Ko lai dara, esmu neciešama.
Lai vai kā,
manam draugam Ramonam - ''Tumšā ēna''.
Henē, kā klājas? - Labi. Vēl esmu darbā.
Noņemos ar tevi vairāk nekā ar muļķa dēlu.
Tas bija joks.
Intervija TV bija lieliska doma.
Zvana atbalstītāji. No prāvas nav jābaidās.
Ja nu tā saki... - Kas tad atkal?
Ar tādu noskaņojumu tālu netiksim.
Tu zināji, ka būs jāiet tam cauri.
Kā tad, kā tad.
Advokāte Hulija grib ar tevi tikties,
šoreiz ilgāku laiku.
Vai tik nav samīlējusies.
Sapņo vien, smukulīt. Viņa ir precējusies.
Grib tevi iepazīt tuvāk, lai sagatavotos.
Tā saka visas.
Uzgaidi.
Mazu brītiņu.
Puisis, kas bija viņai līdzi,
nepārprotami cērt man kanti.
Pametīsi mani jurista dēļ?
Jo sliktāk tev pašai.
Manuprāt, tavai kājai nav ne vainas.
Jā, kustēt kust.
Ļoti vienkārši. Atbildi, kā sirds liek.
Tu gribi teikt - prāts.
Prāts. Neiebilsti, ja ierakstīšu?
Sāksim ar tavu jaunību, pirms nelaimes.
Kāda tā bija?
Vai maz vajag? Tas bija tik sen.
Tev ir vāja atmiņa? - Nē.
Biju domājis, ka mēs runāsim
par manu prasību beigt savu dzīvi.
Runāsim, Ramon, taču ir būtiski,
lai tiesnesis iejustos tavā ādā, saprastu.
Tālab jāzina, kāds ir Ramons. Kāds bija.
Tu varētu to izmantot pret mani.
Īsts galisietis!
Es esmu tava advokāte. Esmu tavā pusē.
Labi jau labi.
Kad man bija 19 gadu, savācu mantiņas
un devos apkārt pasaulei.
Ceļoju vairākus gadus, līdz nelaimei.
Apkārt pasaulei 20 gadu vecumā?
Vai tad nezini, kā? Biju kuģa mehāniķis.
Saku brāļadēlam:
jūrnieki ceļo bez naudas.
Tu meklē pierādījumus?
Nē. Neredzu nevienu fotogrāfiju.
Kāds tu izskatījies?
Kāpēc prasi? Vai tagad esmu tik neglīts?
Labi, vairs neko nejautāšu.
Tev nepatīk skatīties pagātnē.
Nē. Es labāk skatos nākotnē.
Ko tu savā nākotnē redzi? - Nāvi.
Tāpat kā tavējā.
Vai tu par nāvi nedomā?
Izrādās, es vienīgais par to domāju.
Protams, domāju.
Taču cenšos, lai tā nebūtu vienīgā doma.
Rīt būs lietus.
Šķiet, ka svilpa.
Es neko nedzirdēju. - Jā, svilpa.
Ko tu gribi?
Sākas spēle.
Havij, tu zini, ka man futbols nepatīk.
Skaties lejasstāvā.
Tu taču zini, ka mani var pārliecināt
tikai saprātīgs pamatojums.
Turklāt labs.
Spēlē ''Deportivo''.
Tas nav saprātīgs pamatojums.
Svarīga spēle. - Kāpēc?
Ja viņi zaudēs, tad paliks otrie līgā.
Slēdz iekšā.
Vai tu redzi?
Arī tu dzirdēji, ka svilpj?
Ramons teica, ka vaicāji par bildēm.
Kaut kādas jau ir.
Rīt pameklēšu. - Paldies.
Skapī ir vēl segas.
Jūnijā naktīs joprojām ir auksti.
Es nevaru to pieņemt.
Būšu te vairākas dienas, vismaz kaut kas.
Tu jau par velti uzņēmies lietu.
Es tā gribu.
Manuela, lūdzu.
Nu labi.
Ja tev ko vajag, tad saki.
Ko jūs abas tur perināt?
Neko.
Žēl, ka no šejienes nav redzama jūra.
Labi vien ir.
Es to redzu, kad pats vēlos.
Kā tad tā?
Kad ir noskaņojums, es saņemos
un dodos uz jūru.
Es turp aizlidoju.
Acīmredzot jūra tev nozīmē ļoti daudz.
Jūra man deva dzīvi, pēc tam ņēma.
Nezinu, vai tas ko izsaka.
Apraksti dienu, kas pārvērta tavu dzīvi.
Jautā. - Nu tad...
Kad tas notika?
1968. gada 23. augustā.
Tu dzīvoji pie vecākiem?
Protams, kad negāju jūrā.
Es biju zēniņš.
Vai todien tu pludmalē biji viens?
Nē, biju kopā ar draugiem, ar vietējiem.
Kā gan tu, tik labs jūras pazinējs,
neparedzēji viļņu atplūdus?
Biju izklaidīgs.
Izklaidīgs?
Jā, laikam gan. Domāju par šo un to.
Labi, lai paliek.
Tu nevēlies par to runāt.
Nē jau. Es tikai atcerējos. Atcerējos.
Piepeši es atrados gaisā,
lēcienā virs pustukša ielīča.
Vai tu zaudēji samaņu? - Nē.
Paliku ar seju uz leju, lēni šūpojoties.
Un zini ko?
Tas ir tiesa, ka īsi pirms nāves
gar acīm aizzib
svarīgākie dzīves mirkļi.
Ar mani tā bija.
Ko tu redzēji?
Mēdz teikt, ka slīcējs,
izelpojis gaisu, acumirklī mirst.
Viegla nāve.
Man todien vajadzēja nomirt.
Tu viņus joprojām satiec?
Dažus satieku, citus ne.
Kas ir šī meitene?
Meitene.
Viņa ir daudzās bildēs.
Meitene no pilsētas. Drīkst uzvilkt dūmu?
Tu smēķē?
Šad tad. Ceru, ka piebeigs, bet nekā.
Viņa bija mana meitene. - Tava meitene?
Kas ar viņu notika?
Nekas.
Kādu laiku viņa nāca uz slimnīcu.
Reiz sāka runāt galīgas muļķības,
ka mums jāprecas.
Tad es teicu: ej mājās.
Sāc jaunu dzīvi un aizmirsti mani.
Tu taču viņu mīlēji?
Tas nebija galvenais.
Nebija? - Nē.
Galvenais bija tas,
vai biju ar mieru mīlēt šādā stāvoklī.
Tu atteicies no mīlestības, tāpēc ka...
Tāpēc ka nevaru mīlēt. Tieši tā.
Vai lai saku tiesnešiem,
ka paralizētajiem nav tiesību mīlēt?
Kurš runā par paralizētajiem?
Es runāju par sevi. Par Ramonu Sampedro.
Mīlēties var dažādi. - Kā tad.
Tu 27 gadus neesi skūpstījis meiteni?
Vai taisies ierādīt, kā?
Atnākusi meitene no Boiro. - No Boiro?
Kristian, es teicu, nāc šurp!
Rosa. - Sveiks, Ramon.
Nāc šurp! - Lai paliek. Sveiks.
Tu esi labs vai slikts puika?
Slikts. - Tad diez vai sapratīsimies.
Mani sauc Hulija. - Rosa. Ļoti patīkami.
Vai iztraucējām?
Nē, es brīdi iziešu, atstāšu jūs vienus.
Kā tu jūties? - Labi.
Ceru, neesi nākusi potēt man dzīvotgribu.
Nē, ko nu.
Gribēju tevi satikt. Parādīt bērnus.
Tas jau ir labāk.
Rimsties! Neesi savās mājās.
Šis ir Samuels. Sasveicinies, Samij.
Sveiks, Samij. - Ko Ramons teica?
Kāpēc tu guli? - Viņš nevar pakustēties.
Tu tiešām neko nejūti?
Kas nu atkal? Tev ir karsti?
Šādā laikā neko nevar saprast.
Veselu mēnesi nesaņemam algu.
Sākām streiku. Varbūt tad mūs ņems vērā.
Gluži kā svētdienā. Pagatavoju brokastis.
Paguvām uz autobusu - un prom pie Ramona.
Kas notika? - Nekas.
Samuel, kāpēc tu raudi?
Manuela? - Jā?
Ko tu par to visu domā?
Par ko? - Par...
Par tava svaiņa vēlēšanos mirt.
Viņš tā grib.
Jā, bet...
Ko gribi tu?
Ko labāk gribētu tu?
Tas nav svarīgi.
Ramons grib mirt. Man viss ir skaidrs.
Gribi kaut ko redzēt?
Kaut ko?
Jā, nāc.
Kristian, noliec vietā!
Tūliņ nozilināšu pakaļu!
Lielākoties dzejoļi.
Neko nemetu prom.
Man tik ļoti sāp sirds.
Rakstīšana viņam ir īstas mocības.
Toties rokraksts...
Glītāku neesmu redzējusi.
Es labāk kāpšu lejā.
Paies laiks, kamēr izlasīšu.
Vai pateiksi Ramonam...
Tu aizgāji uz pludmali.
Pastaigāties.
Pirmā un pēdējā reize, kad ņemu jūs līdzi.
Tas onkulis izliekas! - Pēdējā reize!
Neteica, kad atgriezīsies?
Aizgāja pastaigāt.
Izmanto izdevību, nosnaudies.
Tev nav ko gausties. - Kāpēc?
Nepaiet ne mirklis,
kad neuzrodas kāda sieviete.
It kā tev būtu harēms.
Manuela, es taču jau esmu salaulāts.
Jā. Ar nāvi.
Vai gribi vēl ko? - Nē.
Man teica, ka esi te. Tad nu atlidoju.
Manuela?
Sveiks.
Vai labi izstaigājies?
Es lasīju, Ramon.
Izlasīju visu, ko esi uzrakstījis.
Vai zini?
Tas, ko tu esi uzrakstījis...
Tas ir brīnišķīgi.
Tad tu esi ne vien juriste,
bet arī rakstniece.
Smejies vien.
Tomēr to var publicēt. - Kā nu ne!
Tagad publicē visu, kas pagadās.
Tā vislabāk varētu uzturēt tavu prasību.
Tā ir tava balss.
Paklau, Hulija.
Mēs jau sākumā skaidri norunājām.
Tu šeit ieradies noteiktā nolūkā, vai tā?
Lai man palīdzētu.
Taču tā vietā tu visu apšaubi.
Meklē dievs zina ko.
Rakņājies manās jūtās...
Vai gribi, lai eju prom?
Šobrīd es gribu vienu cigareti.
Lūdzu.
Labi.
Es atnesīšu.
Hulija? Kas notika?
Tev viss kārtībā?
Hulija!
Manuela!
Es nebaidos no tā, kas bijis.
Baidos no tā, kas varētu būt.
Jo kādu dienu
vairs neklausīs kājas, bet vēl kādu...
Es varu kļūt akla.
Un, iespējams, vairs neatlabt.
Līdz šim man ir veicies.
Taču var gadīties vēl viens insults,
tad vēl viens un vēl viens.
Neviens nevar pateikt, kad tas notiks.
Ne arī to, kas no cilvēka paliks pāri.
Tavs vīrs noskaņots optimistiski.
Kāda tam jēga? Slimība nav ārstējama.
Kāda jēga celties, strādāt, sapņot,
ja agri vai vēlu būs kārtējais insults
un kārtējo reizi būs mēsli.
Vai nesaproti, ka tas ir bezjēdzīgi?
Gribu piebiedroties jūsu apvienībai.
Taisījos jau pirms diviem gadiem,
kad man noteica diagnozi.
Galu galā pārdomāju.
Taču pēc šīs reizes...
Es vairs nespēju. Tā nav dzīve.
Vai tavs vīrs zina?
Nez vai es viņam teikšu. - Jāpasaka.
Bailes ir ļoti varens spēks.
Bailes neļauj brīvi pieņemt lēmumu.
Patlaban tu runā baiļu iespaidā.
Iespējams, vēlāk to dēļ atkal pārdomāsi.
Nerīkojies baiļu iespaidā.
Vai jūs neatbalstāt tos, kas vēlas mirt?
Domā, staigāju apkārt, stāstot cietējiem,
lai labāk dara sev galu?
Mēs atbalstām brīvību.
Dzīvotgribētāju un mirtgribētāju brīvību.
Cerebrālā arteriopātija ir slimība.
Drausmīga slimība.
Tomēr tev vajadzētu visu apdomāt.
To Ramons lūdza nodot tev.
Ja gribi, parunāsim par to citu reizi.
Kā, tavuprāt, ir?
Labi.
Tiešām? Arī man tā šķiet.
Bija patīkami iepazīties.
Paldies, ka atnāci. - Ko nu.
Es palikšu. - Jā?
Mīļā Hulija, kad Henē pateica,
ka man piedāvājas palīdzēt kāda advokāte,
manu lēmumu noteica tikai viens:
šai advokātei ir neārstējama slimība.
Tikai tas, kurš pats ir līdzīgā stāvoklī,
spēj izprast manējo un šīs elles mokas.
Tagad es saprotu,
ka dažkārt ir vērts dzīvot ellē,
ja tā var iepazīt tādus cilvēkus kā tu.
Sāpes atsver kopīgi izsmēķētā cigarete
vai šī sirsnības izpausme,
kaut arī es rakstu muļķības.
Starp citu, es laboju savus dzejoļus
cerībā, ka tu palīdzēsi tos izdot.
Havijs palīdz, pārraksta ar datoru.
Citādi viss ir pa vecam.
Manuela mani tuntuļo -
ja nu pēkšņi uznāk rudens.
Havijs joprojām plēšas ar vectēvu.
Izgudroju abiem kopā darāmus darbiņus.
Šomēnes ciemojās daudz draugu.
Daži nāk jau 25 gadus,
par ko nebeidzu vien brīnīties.
Viņi daudz ko stāsta, man patīk.
Atceries Rosu, meiteni no fabrikas?
Šķiet, viņa te radusi patvērumu.
Nesen palīdzēja Manuelai pārklāt veļu.
Galu galā abas saplēsās.
No jauna sapratu, ka atkarība no citiem
laupa jebkādu savrupību.
Lai vai kā, ceru nosargāt kārtību
savā mazajā karaļvalstī,
līdz aplaimosi mani ar savu klātbūtni.
Sirsnīgi sveicieni.
Kas ir?
Kas šeit rakstīts? Šeit. Kas rakstīts?
''Tā nav dzīve, kas...''
Nu nē. ''Tā nav dzīve.'' Punkts.
Nē. - Jā. Punkts.
Un šeit jābūt citam burtam. Redzi?
''Nāve ir mana draudzene.'' Kur te komats?
Ko jums skolā māca?
Sasodīts, tev tikai jāpārraksta.
Pat vectēvs varētu labāk.
Havij, ja tu palīdzi šādi, labāk nevajag.
Man sanāk divreiz vairāk darba.
Iedod man kociņu.
Esi uzmanīgāks. Labi?
Havij, kas noticis? - Nekas!
Mīļais Ramon,
piedod, ka tik ilgi neatbildēju.
Ārsti man noliedza sēdēšanu pie datora,
liek, lai vairāk noslogoju kājas.
Viņi apgalvo, ka es staigāšu,
taču iesaka atteikties no tavas lietas.
Rehabilitācijas telpā ir milzīgs logs.
Reizēm iztēlojos, ka laižos laukā kā tu
un traucos pāri Barselonai uz jūru.
Turpinu lidot, līdz saplūstu ar apvārsni,
un iedomājos, ka tu izlido no Korunjas,
varbūt atkal dodies apceļot pasauli,
un kaut kur virs planētas mēs tiekamies.
Es pilnībā izprotu tavus vārdus
par savrupības un brīvības trūkumu.
Es to paciešu tikai vīra dēļ,
viņš ir tik pašaizliedzīgs.
Tomēr es cenšos pretoties ieradumam
būt pateicīgai par to, ko man dod,
jo nekas jau neatliek kā pieņemt.
Ceru, pēc dažiem mēnešiem tiksimies
un es palīdzēšu izdot grāmatu.
Pagaidām - paldies un sirsnīgi sveicieni.
Es zināju, ka tā būs. Zināju.
Varbūt kļūdījāmies, braucot šurp.
Nē, Mark. Vajadzēja mēģināt. Tieši šeit.
Ramonam nav naudas tiesu batālijām.
Viss ir mūsu ziņā.
Nevar atgriezties Galisijā, sākt no gala.
Mūsu valstī tiesu sistēma strādā gausi.
Un tieši man būs jāpasaka Ramonam.
Henē, paklausies.
Veltīšu lietai tik laika, cik vajadzēs.
Jā, Mark, taču tev laiks rit
pavisam citādāk nekā Ramonam.
Sampedro prasība atļaut eitanāziju
noraidīta birokrātisku formalitāšu dēļ.
Lietu vajadzējis izskatīt Lakorunjā,
prasītāja dzīvesvietā, nevis Barselonā.
Šajā lietā viedokli pauž daudzas balsis,
arī priesteris Fransisko de Galdars,
kas pats ir paralizēts.
Ramons teic, ka vairs negribot dzīvot,
taču rodas jautājums:
vai patiesībā Ramons nelūdz
sabiedrībai, mums visiem, uzmanību?
Ko viņš tur runā?
Varbūt tie, kas līdzās, ģimene, draugi
nespēj sniegt mīlestību un atbalstu.
Muļķis.
Varbūt patiesībā Ramons mums lūdz
mazliet vairāk mīlestības?
Es gribētu ar viņu satikties, aprunāties.
Pārliecināt - ir daudz iemeslu dzīvot.
Uz skolu nav jāiet?
Nu tu esi apmierināts, ko?
Visa ģimene pazemota televīzijā.
Tādā garā tik turpini. Apkauno mūs visus.
Jums, tēt, nekas nav sakāms?
Tēti neiepin. Saki, kas sakāms, un miers.
Domā, esi varen gudrs?
Neviens neiedrīkstas tev iebilst.
Man ir apnicis, un es pateikšu!
Es tev pateikšu!
Hosē, lūdzu, uzklausi mani.
Ja nu tu rīt ietu bojā nelaimes gadījumā?
Es nejokoju. Neesi par to domājis?
Par to, kas notiktu ar mani?
Man būtu jāuztur ģimene.
Tava sieva, dēls, tēvs -
ar savu nieka pensiju.
Vai labāk otrādi?
Lai turpinu dzīvot un visus apgrūtinu?
Klausies, ko teikšu.
Es esmu tavs vecākais brālis.
Un, kamēr vien dzīvošu,
šai mājā nevienu nenogalinās.
Vai dzirdi? Mēģini to apjēgt, Ramon.
Labi, dēls.
Es nu iešu. - Līdz rītam, tēt.
Es atvēršu.
Labvakar. Es pie Ramona.
Vai zini, cik pulkstenis?
Zinu. Agrāk nevarēju.
Es Ramonam paskaidrošu.
Diez vai viņš grib uzņemt ciemiņus.
Viņam bija smaga diena. Atnāc rīt.
Vai parīt. - Tas ir svarīgi!
Fabriku slēdz.
Nekas nesokas, nav naudas algām.
Mūs izliek uz ielas.
Tas nav taisnīgi. Sasodīts, nav taisnīgi.
Piedod, Ramon. - Par ko gan?
Raudi, cik vien tīk.
Ja vien es varētu, tevi apkamptu.
Es biju sākusi krāt naudu.
Gribēju nopirkt tev teleskopu.
Rosa, neko man nepērc.
Dusmošos, ja manis dēļ tērēsi naudu.
Man bija sapnis.
Es gribēju tev kaut ko uzdāvināt.
Kāpēc jādāvina?
Tu man esi ļoti daudz devis. Pat nenojaut.
Pret mani...
Neviens nav bijis tik labs kā tu.
Tiešām pret tevi tik slikti izturējušies?
Es vairs nesarežģīšu sev dzīvi.
Tagad zinu, ka vaina ir manī.
Es vīriešiem nepatīku.
Ko tu runā? Kā nu nepatīc?
Vai tad nav tā, kā pirmajā reizē teici?
Teici, esmu vīlusies sieviete.
Pat ja arī teicu, tagad saku,
ka esi stipra, drosmīga un laba.
Un skaista. Tikai muļķis nepamanītu.
Dieva dēļ, nevajag. Jūtos kā priesteris.
Apsēdies.
Laid vaļā roku, es taču neko nejūtu.
Mans dēls saka, tu izliecies.
Tēlo, ka esi stīvs.
Seju taču tu jūti, vai ne?
Ja vien es varētu tev palīdzēt.
Es darītu visu, lai...
Tu man palīdzētu?
Jā.
Nebaidies. Viss jau sen gadus izdomāts.
Neviens cietumā nenonāks.
Man ir draugi, kas ir ar mieru palīdzēt.
Vēl tik vajag vienu drosminieku. Kā tevi.
Es tev palīdzētu atlabt.
Nevis nomirt.
Aiziet, zēni.
Braucam.
Nē, tā neies. Tā neies.
Ramons visu saprot, taču lejā nenāks.
Tas nekas.
Brāli Andres... Panāc šurp.
Lūdzu, uzkāp augšā.
Un saki Ramonam tā...
Tā kā mēs pastāvam mūžībā,
dzīvība nepieder mums.
Tātad mēs galēji absurdi lietojam
buržuāzisko jēdzienu par privātīpašumu.
Tad nu gan!
Baznīca allaž pati pirmā
ir pielūgusi privātīpašumu.
Es viņam nevaru to teikt. - Kāpēc ne?
Vai teikt?
Mana dzīve, mana pārliecība...
Es brīvi izvēlos savu pārliecību...
Proti, viņš brīvi izvēlas savu pārliecību.
Saki viņam...
Tā ir necieņas izrādīšana dzīvībai.
Kāpēc Baznīca tik dedzīgi piekopj
nāves baiļu politiku?
Tāpēc ka zina: zaudēs daudz klientu,
ja cilvēki nebaidīsies.
Atgādini viņam, ka 67 procenti spāņu
atbalsta eitanāziju.
Labi, labi, saki viņam,
ka morāles jautājumus neizšķir aptaujās.
Hitleru atbalstīja vairums vāciešu.
Nu viņš mani salīdzina ar Hitleru!
Pēdīgās dumjības. - Dumjības.
Nē, to nesaki.
Pajautā, kāds Hitleram ar to sakars.
Nē, pagaidi.
Tēvs Fransisko, vai mani dzirdat?
Jā! Dzirdu, Ramon, dzirdu!
Kāpēc visu bāžat vienā maisā?
Ceru, neesat nācis klāstīt demagoģiju,
ko jūs, jezuīti, lieliski pieprotat.
Nē, protams, ne!
Ja nu pieminam demagoģiju,
vai demagoģisks nav izteikums
''mirt cienīgā nāvē''?
Nerunāsim aplinkus, bet skaidri un gaiši.
Klaji: ''Es atņemu sev dzīvību.''
Brīnos, cik ļoti jums rūp mana dzīvība,
ņemot vērā, ka jūsu pārstāvētais institūts
atbalsta nāvessodu
un dedzināja sārtā tos, kas domāja citādi.
Tu pats esi demagogs! - Kā tad.
Nerunāsim aplinkus, kā teicāt.
Tieši to ar mani izdarītu, vai ne?
Sadedzinātu dzīvu!
Jo aizstāvu savu brīvību. - Ramon, draugs.
Viņš saka ''draugs''. - Ramon, draugs
Brīvība, kas noliedz dzīvi, nav brīvība.
Dzīve, kas noliedz brīvību, arī nav dzīve!
Un nesauciet mani par draugu.
Braucam prom.
Jūs visi liekaties krietni ļaudis.
Iedvesiet viņam dzīvotgribu.
Pierādiet, ka dzīvot nenozīmē
tikai kustināt rokas, skraidīt apkārt
un spārdīt bumbu.
Dzīve ir kas cits. Daudz kas vairāk.
Un to saku es.
Kas mums būtu jādara?
Jāaizbāž viņam mute, lai nerunā?
Vai jānopērk grabulītis kā mazam bērnam?
Jūs uzstājāties TV un pateicāt ko tādu,
kas man neiziet no prāta.
Manuela, nevajag.
Ramonam trūkstot ģimenes mīlestības.
Jūsu zināšanai, mans svainis šajā mājā
nav palicis bez mīlestības nevienu dienu.
Es viņu aprūpēju daudzus gadus
un mīlu kā dēlu.
Es nezinu, kuram no jums ir taisnība.
Un nezinu, vai patiesi jūsu vārdi,
ka mūsu dzīvība pieder Dievam, ne mums.
Toties vienu zinu gan.
Jums ir varen liela mute.
Rosa, es taču teicu.
Es Ramonu jau vakar noskuvu.
Jā, bet man ir īpašs paņēmiens.
Kur ir bārdas krēms?
Viņi ir klāt.
Es neko nedzirdu.
Vai tiešām tur ir bērns? - Jau 7 mēnešus.
Viņš nekustas. - Tu pats nekusties!
Bija, bija... - Nu re?
Priecājas iepazīties. - Kā viņu sauksiet?
Vēl īsti nezinām. - Nosauciet par Ramonu.
Kad prasīs, kāpēc - pastāstīsiet par mani.
Labāk pastāstīsi pats.
Nē.
Ir vēl kāds, kas priecāsies, tevi redzot.
Lēnām, lēnām.
Tā ne! Sagrieziet. - Apklusti, vecotēv.
Kā tad tā?
Kāpēc neviens neteica?
Tas bija pārsteigums. - Protams.
Tā tik ir dāvana!
Atvēršu logu. Te ir karsti.
Atstāsim viņus divatā.
Kā klājas, jūrniek?
Tā ne, sajuks.
Mark, kafiju dzersi? - Jā, labprāt.
Kā iet, Rosa? - Labi.
Ramons teica, tu esot atradusi darbu.
Jā, palīdzu vecīšiem.
Tā sieviete ilgi te paliks?
Pāris nedēļu. Cik nu ātri taps grāmata.
Tad jau šodien viņu noskūt nevarēšu.
Uz redzi. - Atā.
Likumdošana tiesnešiem saista rokas.
Mēs mēģināsim panākt,
lai valdība grozītu Kriminālkodeksu.
Valdība... - Lai valdība kalpo mums.
Tavs tēvocis ir daudz svarīgāks.
Vietējā tiesa nebūs mums labvēlīga.
Provinces tiesā gan zaudēt nedrīkstam.
Havjēr, nāc man palīgā pie govīm.
Paklau, tiesneši ir jāpārliecina,
ka Ramons ir mierīgs un pie skaidra prāta.
Ja viņš pats liecinātu, tas ļoti līdzētu.
Ramonam ir jātiek laukā no mājas.
Kas tev tur meklējams?
Vai tu saproti, par ko tur runā?
Ko man darīt? Ieslēgties istabā?
Vai tu neapjēdz?
Kas būs, ja viņi prāvu vinnēs?
Tēvocim iešļircinās zāles, un viņš nomirs.
Kā suns. Un tu viņu vairs neredzēsi.
Nekad vairs.
Vai tu domā, ka nāve nāk un iet?
Domā ar galvu. Nāve nav nekāds joks.
Tēvocis nomirs, satrūdēs, vairs neredzēsi!
Viņam nepatīk invalīdu ratiņi.
Pāris reižu gadā izdabūt viņu no mājas
ir milzu sasniegums.
Tai ir jābūt vienai no tām reizēm.
Ramonam noteikti jādodas ceļā.
Kad tas būs?
Tiesa būs pavasarī.
Paspēsiet pierunāt.
Tikai viena nelaime ir lielāka
par bērna nāvi.
Viņa vēlēšanās mirt.
Tad nu pie darba.
Pazust tevī
Mūžam
Kārdinošā mīļākā
Mīļotā jūra
Šeit tiešām var sajust jūras smaržu?
Dažreiz no rīta, ja pūš brīze
un ir vaļā logs,
jūtos, it kā pats stāvētu krastā.
Lieliska oža.
Jā, iespējams, oža man sagādā
visasākās izjūtas
un fantāzijas.
Piemēram, tava smarža.
Mana smarža?
To es iztēlojos pirmo,
kad ļaujos sapņiem par tevi.
Ko neteiksi.
Kādus sapņus tad redzi?
Dažādus.
Taču visus kaut kas vieno.
Es visos spēju kustēties.
Un tad... es ceļos kājās
un dodos turp, kur tobrīd esi tu.
Ja iztēlojos, ka esi šeit,
tad gluži vienkārši eju tev klāt
un daru, ko tik daudzreiz esmu gribējis.
Tad tava smarža kļūst spēcīgāka
un man apreibst galva.
Es gandrīz jūtu tavus sirdspukstus.
Pēc tam es sajūtu tavas rokas...
Un tad es zaudēju galvu.
Zaudēju galvu...
Vai ūdens labs? - Jā.
Hulija, vai tu neguli?
Neguļu.
Nevaru aizmigt.
Kāpēc?
Man niez kāja.
Nāc pakasi.
Atnesu viņa iecienītās pankūkas.
Rosa, paklausies... - Pati cepu.
Es teicu: tev viņam nekas nav jāgatavo,
ne viņš jāmazgā, ne jāskuj.
Ramonu apkopju es.
Labi, lai viņš to pasaka pats.
Nē, viņš jau pateica man.
Turklāt viņš ir ļoti aizņemts, saproti?
Vai tur ir viņa?
Nuja, es jau neesmu advokāte.
Neraudi, Rosa.
Protams, es gribu tevi redzēt.
Gluži vienkārši...
Nolika klausuli.
Uzgriezīsi vēlreiz
un atstāsi mani brīdi vienu?
Kas tev ar to meiteni ir?
Kāpēc man būtu jāpaskaidro?
Sasodīts, tad ko es te daru?
Protams, ja vien tu nedomā, ka nekā nav
un vakardienas skūpsts neko nenozīmē.
Paskaties uz sevi.
Kā tur sēdi.
Paskaties uz sevi.
Un paskaties uz mani.
Kas mūs gaida?
Paskaties uz mums.
Es neesmu beigusi.
Vai tu uzskati,
ka es nedomāju par savu stāvokli?
Domāju gan. Un ļoti bieži.
Katru dienu. Tas ir murgs.
Kļūs tikai sliktāk, līdz būšu dārzenis.
Tāpēc esmu izlēmusi un labāk...
Es to darīšu, Ramon.
Es aiziešu no dzīves.
Taču vispirms,
ja tu gribi, mīļais...
Es vēlētos tev palīdzēt.
Aiziesim kopā.
Tu neatbildi? Nebiji gaidījis.
Kad?
Es nezinu.
Grāmata tikpat kā pabeigta.
Braukšu uz Barselonu, sameklēšu izdevēju.
Un tu to izdosi.
Tad es atgriezīšos ar pirmo eksemplāru...
Tajā pašā dienā.
Sliktākajā gadījumā
vismaz piesaistīs sabiedrības uzmanību.
Ja zaudēsim, polemika būs daudz asāka.
Neesi tik ietiepīga. Nesaprotu, kāpēc...
Viss kārtībā? - Jā, jā.
Jaunumi? Kādi jaunumi?
Mark, esi tik labs, skaties uz ceļu.
Kas noticis, Ramon? - Esam klāt.
Es saprotu, Ramon, bet tik un tā...
Ja neviens nespers šo soli,
ja visi paslēps galvu
un darīs to pa kluso,
ja nenostāsies pret valdību...
Atvainojiet. Ņemiet.
Zvani, pārliecini viņu. - Jā. Tev ir labi?
Sazvani Manuelu. - Novietojiet auto citur.
Man ir labi! Tikai nāk virsū histērija.
Ko darīsim? Vai brauksim uz Korunju?
Vai lai tērēju laiku,
zinot, ka mani neuzklausīs?
Droši vien tev tā tiešām būtu
lieka laika tērēšana.
Taču kādudien tas, ko tu izdarītu,
palīdzētu kādam citam.
Lai notiek.
Brauksim apskatīt tos tiesnešus.
Havij, kur ir ratiņi? - Ratiņi?
Droši vien skabūzī.
Velc laukā un notīri.
Pēc tam ved šurp vectēvu.
Paskaidrošu, kas pārtaisāms.
Ej. - Beidzot būs motors?
Jāpārzāģē te un te.
Lai varētu atgāzties? - Jā.
Šīs caurules apakšā arī jāpārzāģē
un jāsavieno, lai kustētos kā eņģes.
Vai skaidrs? - Jā.
Un jums? - Tu visu laiku būsi atgāzies.
Tiesā vēl aizmigsi.
Tikai tad, ja būs garlaicīgi.
''Mirt, lai dz īvotu''
Vēstules no elles
Un spilvenu galvai.
Negribu nogāzties un lauzt kaklu.
Vai uzķēri? ''Lauzt kaklu.''
Vecotēv...
Tad jau labāk nepalīdzi.
Vai nespiež? - Kā lai es zinu?
Pagaidiet!
Apžēliņ, es izskatīšos vēl smieklīgāk.
Labāk tā nekā saaukstēties.
Un nedomājiet ņemt to nost.
Jūs esat Ramons Sampedro?
Jūtos pagodināts.
Cieņu! Cieņu!
Dzīvot ir tiesības, nevis pienākums!
Sasodīts, paskat tik!
Ko esam noslaktējuši?
Vai nejūties vientuļš: vienīgais spānis,
kas pieprasa eitanāziju?
Esmu pirmais, kas to dara atklāti.
Slepenībā tas tiek darīts gadiem ilgi.
Ko teiksiet tiesnešiem?
Es gribu teikt tikai to,
ka esmu pie pilnas saprašanas.
Klusumu!
Lūdzu klusumu!
Laicīgā valstī, kura atzīst privātīpašumu
un kuras Konstitūcija aizsargā
pret spīdzināšanu un pazemošanu,
cilvēks, ko pazemo viņa stāvoklis,
teiksim, Ramons Sampedro,
drīkstētu pats lemt par savu dzīvi.
Faktiski, pēc neveiksmīgas pašnāvības
nevienu netiesā.
Turpretī,
ja vajadzīga otra cilvēka palīdzība,
lai mirtu cienīgā nāvē,
valdība aizskar cilvēka brīvību un paziņo:
viņš par savu dzīvību lemt nedrīkst.
Tas var sakņoties vienīgi metafiziskos,
proti, reliģiozos uzskatos.
Valstī, kura, kā jau teicu,
dēvējas par laicīgu.
Kungi, es lūdzu tiesisku risinājumu,
taču, galvenais, saprātīgu un humānu.
Un nu, ar tiesas atļauju,
Ramons Sampedro gribētu īsi uzstāties.
Lūgums noraidīts.
Mans klients gribētu uzrunāt tiesu pats.
Jūs taču zināt kārtību.
Protams, zinu. Lieliski zinu.
Tomēr, piedodiet, vai nebūtu vietā
veltīt trīs minūtes
cilvēkam, kas gaidījis 28 gadus.
Ja gribat mainīt kārtību, mainiet likumus.
Protams. Es zinu.
Lēmums tiks nolasīts nākamajā sēdē.
Es zināju, ka tu par mani smiesies.
Visi vīrieši par mani smejas.
Tu neatpaliec. - Piedod, Rosa.
Pēdējā laikā man gājis visvisādi.
Mazliet par daudz. - Kāpēc?
Vai nedrīkstu iemīlēt paralizētu cilvēku?
Mēģināsim tikt par šo to skaidrībā.
Īpaši par tik sarežģītu jautājumu kā mīla.
Sarežģītu? - Jā, sarežģītu.
Lai kā tu apgalvotu, ka mani mīli,
es nevaru skaidri zināt,
cik tur ir tavas mīlestības
un cik iedomu par vīrieti,
ko esi meklējusi, bet neesi atradusi.
Kādas blēņas tu klāsti? Nemulsini mani.
Ar prātu mīlestību nevar izskaidrot.
Lai nu tā būtu.
Ko tad tu gribi? Lai dzīvoju pie tevis?
Pietiek, ja drīkstu tevi šad tad apciemot.
Protams, drīksti. Protams.
Jā, bet cik ilgi?
Tik nelūdz, lai turpinu dzīvot tevis dēļ.
Ja nu es teiktu, ka...
Tu man dod spēku dzīvot.
Paga, paga. Acumirkli.
Apsēdies tur.
Nu tad tā. Vai tu mīli savus bērnus?
Protams. Kā citādi.
Tad smelies spēku viņos.
Neuzvel man tādu atbildību.
Vai tā ir mīlestība?
Turēt mani pret manu gribu?
Tas, kurš mani patiesi mīl,
palīdzēs man nomirt.
Tā ir mīlestība, Rosa.
Tā ir mīlestība.
Mīļotā Hulija,
vakar tiesa paziņoja lēmumu.
Tiesneši saprotot, ka gribu mirt,
bet palīdzība man būtu kriminālnoziegums.
Agrāk es būtu ļoti pārdzīvojis,
iestrēdzis strupceļā,
kur nav gala dienām un naktīm.
Taču tagad jūtu, ka beigas ir tuvu.
Kuru katru brīdi iznāks grāmata...
Un atgriezīsies tu, Hulija.
Mana Džuljeta.
Saldāka nāve nav iedomājama.
Mīlestība, tīra un dalīta ar otru.
Un atkal iestāsies līdzsvars.
Beidzot - līdzsvars.
Skūpstu, mīļotā draudzene.
Visu labu.
Plēst vaļā?
Tava grāmata!
Skat, tu esi uz vāka.
Cik labi smaržo.
Tas tev.
Parādīšu mammai.
Kāpēc?
Kāpēc? - Nomierinies, Ramon.
Kāpēc es neesmu kā citi?
Kāpēc neesmu mierā ar šādu dzīvi?
Iedošu tev ko nomierinošu.
Kāpēc es gribu mirt? Kāpēc gribu mirt?
Kāpēc? Kāpēc? Kāpēc gribu mirt?
Iedod vēl divas. Manuela, dieva dēļ.
Divas tabletes mani nenoindēs. Dod vēl.
Tūlīt tev kļūs labāk.
Kā jūties?
Labi. Cik pulkstenis?
Vienpadsmit. Negribēju tevi modināt.
Trīsreiz zvanīja meitēns no Boiro.
Ko gribēja?
Jārunājot ar tevi kas svarīgs.
Viņai mūždien kas svarīgs.
Uzgriez viņas numuru.
Pagaidi, kamēr pati piezvanīs.
Viņa knapi spēj nomaksāt rēķinu.
Lūdzu, uzgriez.
Nuja, Ramon. Tu esi īsts zelta gabaliņš.
Ko gribēji, Rosa?
Man tevi jāsatiek.
Tu piekodināji iepriekš piezvanīt.
Vai kaut kas noticis?
Drīkstu pie tevis aizbraukt?
Tu teici, tev esot kaut kāds plāns.
Ko darīt, ja tiesa atteiktu.
Es tev jau atvainojos. Teicu: aizmirsti.
Es nevaru. Nevaru, saproti?
Kaut vai tāpēc,
ka pirms mēneša tiesa tev pateica ''nē''.
Vārdu sakot, ja tu domā to darīt...
Tas tevi uztrauc? Ka panākšu savu?
Tātad to darīsi? - Tas nav tik viegli.
Neuztraucies, tev pateikšu pēdējai.
Es esmu sapratusi.
Esmu sapratusi, ko tu teici Korunjā.
''Tas, kurš mani mīl, palīdzēs man nomirt.''
Es par savām jūtām nešaubos.
Es tevi mīlu.
Vai gribi, lai tev palīdzu?
Es nejokoju.
Vai gribi, lai tev palīdzu?
Velns parāvis! Es jau zināju.
Ko tu teiksi? Hosē, pagaidi!
Es to nepieļaušu! - Ko tad tu darīsi?
Saistīsi mani pie gultas? Vēl ciešāk?
Piestūķēsi ar miegazālēm kā slimnīcā?
Mani neviens nenoturēs. Īpaši jau tu.
To vēl redzēs! Vai man nav teikšanas?
Es esmu vecākais brālis! Ģimenes galva!
Domā, tas man ko nozīmē?
Manos gados?
Man svarīgi, kas cilvēkam galvā,
un tev tur ir zāģu skaidas.
Es nebūšu vergs tavai tumsonībai
un altārzēna apziņai.
Un es? Vai es neesmu vergs?
Kā es jutos, kad atvadījos no jūras?
Lai pārtiktu no draņķa dārza!
Lai būtu kopā ar tevi! Tikai ar tevi.
Es, mana sieva un dēls! Visi tavi vergi.
Tēvocis brauks uz Boiro. - Uz Boiro?
Kāpēc? - Padzīvošot kādu laiku.
Pie tās sievietes, pie Rosas.
Vai viņi precēsies? - Kādas precības!
Vai tu brauc prom?
Jā, braucu. - Uz ilgu laiku?
Gribu tev uzdāvināt savu grāmatu.
Vai tad neizdos vēl?
Izdos, bet tas ir pirmais eksemplārs.
Atver, kur grāmatzīme.
''Manam dēlam''. - Jā.
Nolasi.
Manam dēlam.
Piedod, dēls, ka neesi dzimis.
Nav mana vaina, ka atpaliki.
Tā rožu vaina, ka nobijās.
Piedod, ka nevarēju ar tevi rotaļāties.
Varbūt piedzimsi, kad būšu aizgājis.
Atceries - joprojām tevi mīlu.
Uzspied mātei skūpstu no manis.
Un neturi ļaunu prātu. Ienīst nav labi.
Vai saprati?
Paskaidro.
Tas ir par dēlu, kura tev nekad nav bijis.
Tu ar viņu it kā sarunājies
un lūdz piedošanu.
Ļoti labi. Ko esmu uzrakstījis apakšā?
Havjēram.
Tātad? - Tātad ko?
Nesaproti, ko es gribu teikt?
Es jau neesmu tavs dēls. - Protams, ne.
Tomēr, ja dzejolis veltīts tev,
tas kaut ko nozīmē?
Neesmu tavs dēls.
Ko jums skolā māca?
Ej prom, žigli.
Galīgi jocīgs.
Pagaidi, es nedzirdu.
Kā iet, mīļum?
Rīt braucu prom.
Rosa teica. Laikam nevari sagaidīt.
Uz to pusi.
Es ievācu ziņas par... Nu tu jau zini.
Par ko? - Par to...
Par pulverīti. - Jā, par pulverīti.
Devai jābūt tieši 200 mg.
Iespējams, mazliet sāpēs. Labāk, ja zini.
Labāk turies no tā pa gabalu.
Uztraucos, ka tevi varētu ar to saistīt.
Tieši tāpēc zvanu.
Gribu atvadīties uz visiem laikiem.
Tavas drošības labad.
Nestāsti par to pat Markam.
Labi, es saprotu. Tātad tās ir...
Atvadas? - Jā.
Tā būs labāk.
Labi, tikai...
Ļauj man pateikt vienu.
Apdomā kārtīgi, vai tas vajadzīgs.
Neuztver to kā pienākumu.
Nedari to tālab, lai rādītu paraugu,
nepieviltu sabiedrību vai mūsu apvienību.
Lai neviens to neuzspiež, ja negribi.
Vai saproti, Ramon?
Arī tu, Henē?
Piedod, Ramon.
Ardievu, Henē.
Laimīgu ceļu, draugs.
Ardievu, Manuela.
Uzvedies godīgi, Havij.
Es dzejoli sapratu.
Panāc šurp.
Apskauj mani.
Man ir lūgums. Rūpējies par vectēvu.
Braucam nu, Ramon.
Aizvērsi durvis, puis?
Taisi ciet.
Kas tad jums meklējams Boiro?
Braukšu uz pludmali. Būs gaisa maiņa.
Gaisa maiņa. Tas ir labi.
Labākais, kādu par tavu naudu dabūju.
Lūdzu, lai būtu skaists skats. Vai patīk?
Kas man jāparaksta? - Kamdēļ?
Lai tevi apprecētu.
Kā nopļauts.
Nuja, es jau nekustos.
Ja taisnība, ka ir dzīve arī pēc nāves...
Zinu, tev šķitīs muļķīgi,
tomēr, lūdzu, dod man zīmi.
Zīmi? - Jebkādu.
Man nekad nav bijis bail no spokiem.
Es būšu ļoti vērīga, gaidīšu.
Vai dosi? - Protams.
Tikai...
Es domāju,
ka pēc nāves
nekā nav.
Tāpat kā pirms dzimšanas.
Nekā.
Kā tu vari to apgalvot?
Neviens to nezina. - Protams, nevaru.
Tomēr man ir tāda... nojauta.
Kā manam tēvam - paveras debesīs
un saka: rīt būs lietus.
Un ir arī.
Tā ir priekšnojauta.
Vienu gan atceries.
Es rādīšos tev sapņos.
Naktī iešu pie tevis gultā,
un mēs mīlēsimies.
Ja nu nepasaku sapnī, tad saku tagad.
Paldies, Rosa.
No visas sirds. Paldies.
Tiesnešu kungi, politiķi un garīdznieki:
kā jūs izprotat cieņas jēdzienu?
Lai ko sacītu jūsu sirdsapziņa,
es šādu dzīvi uzskatu par necienīgu.
Es būtu vēlējies vismaz nomirt ar cieņu.
Šodien, paguris no varas iestāžu kūtruma,
esmu spiests darīt to slepus
kā noziedznieks.
Jums jāzina, ka rīcība,
kas veda pie manas nāves,
tika rūpīgi dalīta sīkākās darbībās,
kurās nav nekā noziedzīga
un kuras īstenoja mani draugi.
Ja maniem līdzzinātājiem pieprasāt sodu,
es ieteiktu nocirst viņiem rokas,
jo viņi palīdzēja tikai ar tām.
Galva, proti, prāts, bija mans.
Kā redzat, man līdzās ir glāze ūdens,
kurā ir viena deva ciānkālija.
To iedzēris, es beigšu šo dzīvi,
atsakoties no visdārgākā: sava ķermeņa.
Es uzskatu, ka dzīve ir tiesības,
nevis pienākums kā manā gadījumā,
kad biju spiests ciest mokas
28 gadus 4 mēnešus un dažas dienas.
Atskatoties uz šo laiku,
esmu izvērtējis noieto ceļu,
un tajā nav nekā no laimes.
Tas bija tikai laiks,
kas ritēja pret manu gribu
teju vai visu manu dzīvi.
Turpmāk laiks būs mans sabiedrotais.
Vienīgi laiks un cilvēku domas virzība
kādudien rādīs,
vai mans lūgums bija saprātīgs
vai nebija.
Karstums...
Kur tad Marks?
Abi ar puiku pludmalē, viņam patīk jūra.
Neies taču peldēties? - Nē, ļoti auksts.
Kā klājas? - Labi.
Vai viņa mani sapratīs?
Proti, vai viņa spēj sekot līdzi sarunai?
Jā, dažreiz ir grūtāk, bet...
Labi. Iešu apsveicināties.
Ej vien. - Uz redzi.
Sveika, Hulija.
Sveika. Kā klājas?
Labi. Un tev?
Vēl jau esmu tepat.
Jums ir skaista māja.
Kā zini, Ramons atstāja daudz vēstuļu.
Viņam patika doma, ka sazināsies ar mums
arī pēc nāves.
Nesen es uzgāju tev rakstītu vēstuli.
Kāds Ramons?
Ramons Sampedro.
Tavs draugs Ramons.
Es jūs iepazīstināju. Atceries?
Tu?
Šeit ir tik labi.
Prom jūrā
Prom jūrā, dzīļu bezsvarā
Kur sapņi piepildās
Kur divas gribas vienu vēlmi īsteno
Tavs skatiens un manējais
Kā atbalss atkārto bez vārdiem
Tālāk, tālāk prom
Pāri visam, kas miesa ir un asins
Bet allaž pamostos
Un allaž miris vēlos būt, lai paliktu
Ar lūpām pinies tavos matos
Filmas pamatā ir patiesi notikumi.
Sižeta labad ieviesti daži papildinājumi.